Има нещо, което искам да ти кажа.
След като бях прострелян,
искаш ли да знаеш първото нещо, което ми дойде ум
преди да припадна?
Монети.
На осем години съм отново
и съм на обиколка в банката на Съединените щати.
Слушам един гид, който обяснява начинът по който са направени монетите.
Как е нарязано парчето метал.
Как са облицовани и нарязани кръгли.
Как са щанцовани и почистени.
Всички монети са проверени една по една,
за да не мине някоя която е несъвършенна.
Това е, което ми мина през ума.
Аз съм един вид монета на Американската армия.
Бях създаден през 1980 година.
Бях нарязан като метална плоча.
Бях щанцован и почистен.
Моите ръбове бяха облицовани и нарязани.
Но сега имам две дупки в мен.
Не съм вече в перфектна форма.
Така, че има още едно нещо което искам да ти кажа.
Точно преди да видя черно пред очите,
искаш ли да знаеш последното нещо, което ми дойде на ум?
Ти.
- Господи! Не! - Съжалявам.
Аз ще ти я донеса. Много съжалявам.
- Аз ще отида. - Животът ми е в тази чанта.
Аз ще ти я донеса!
Скъпи Джон
Взе я!
Пич! Щях да я взема аз.
- Нямаше нужда да скачаш. - Добре.
Аз ще я взема.
Много благодаря!
Не беше необходимо ...
Каква мизерия! Ти ми спаси живота.
- Казвам се, Саванах. - Джон.
Джон? Много смело.
Целият ми живот е тук, така, че ти оставам длъжна.
Не се притеснявай.
- Приятно ми е да се запознаем, Джон. - Удоволствието е мое. Приятна вечер.
Да, благодаря. Бях близо до водата, и аха-аха да ...
Бях почти пред него.
- Ела с нас. - Не.
- Тук ли ще останеш? - Да, добре.
Джон, онази е моята къща и отиваме там сега.
Искаш ли да дойдеш с нас?
- Да си направим скара. - Не, такаа е добре.
Не искам да ви притеснявам, а и баща ми приготвя вечеря.
Добре ...
Може ли да ти дам поне една бира за вкъщи?
- Къде е? - Точно ей там.
Пролетта на 2001 г.
- Военен ли си или нещо такова? - Да.
Наистина ли?
Какво подразделение?
Армията. "Специални части".
"Специални части"? Напрежението е достатъчно голямо.
Това пръстен на "Специалните части" ли е? Това ли е, което казват, че е?
Добре ти стои. Не трябва ли да носиш и шапка?
- Еди вид берета, нали? - Добре, Ранди.
Шегувам се ...
Трябва да е в състояние да те убие с голи ръце.
Силния!
Дясно круше, хайде. Дай ми една.
Отивам да си взема една бира.
Войнико. Страхотно.
Жал ми е за него. Мисли, че ме харесва.
и аз мисля, че те харесва.
Не съм негов тип. Чисто и просто не знае още.
Какво?
Мисля, че всички те обичат.
- Виждаш ли какво имам предвид? - Който си мисля ли е?
Алън. Алън?
Хей, приятелю, искам да се запознаеш с Джон, моят приятел.
- Джон, това е Алън. - Алън, радвам се да се запознаем.
Кажи "здравей".
Малко си срамежлив, нали?
- Къде е баща ти? - Там!
Нетърпелив както винаги.
Съжалявам, държи се като ракета всеки път, когато те види.
- Здравейте, аз съм Тим. - Джон.
Приятно ми е.
- "Специални части", нали така? - Армия.
- Базата във Форт Браг ли е? - Не, в Германия.
- Тръгваш ли? - Да, сър.
Надявам се, че ти харесва това, което правиш.
Да, така мисля.
Съжалявам, не исках да ви прекъсна. Но беше удоволствие, че се запознахме.
- Удоволствието е мое. - Хайде, синко.
Да вървим.
Хайде.
- Здравей, Джон. - Здравей, Алън.
Това беше невероятно.
Той не говори с никого, само със семейството си.
Говори с теб.
Близка съм на семейството, знам го от раждането му.
- Кога се връщаш? - След 2 седмици.
Трябва да е малко страшно това, което правиш.
Досадно, обикновенно. Дълги периоди на скука.
Случайни фази на страх.
Пълнолуние е тази вечер.
Забелязал ли си колко е голяма Луната когато изгрява
и колко малка е тогава когато е на небето?
Това е само твоята гледна точка.
Без значение къде се намираш, някъде по света,
вдигни горе ръката и затвори едното око ...
и ще видиш, че е един и същ размер като палеца на ръката.
- Къде научи това? - Не знам ...
Някъде.
Направи си собствен огън.
Това е доста впечатляващо.
И "примитивно".
Още не може да се приготви един хот-дог.
- Малко ми е студено. - И на мен.
- Аз ще влезна. - Съжалявам.
Надявам се, че няма да се забъркаш в прекалено много неприятности.
Мисля, че е твърде късно.
Благодаря.
Да, добре, за нищо.
Искаш ли да го направим отново и утре вечер?
Утре ще имаме пиле. Не мисля, че искаш да го опиташ.
Все се надявах, че може да оставите някой друг да сготви.
- Добре. - Наистина ли?
Така, мога да дойда към шест?
- Добре. - Добре.
- Ще се видим ли скоро, тогава? - Ще се видим скоро.
Какво става, човече?
Мислим да си вземем сладолед. Идваш ли на разходка?
Не, нищо. Не ме притеснява да ходя пеша.
Сигурен ли си?
Добре. Оценявам това.
Алън, ела тук. Хайде да се поразходим.
- Пет, шест, седем ... - И така ...
Колко време ще сте в града?
Сега живеем тук.
Все тук идвах всеки уикенд както и да е, по добре така отколкото ...
В крайна сметка убедих жена ми, че е по-добре така.
- Тя не иска ли сладолед? - Кой? Жена ми ли?
Не, всъщност, тя е на почивка.
Съпруга ... Тим ...
Рядко пътуваме заедно.
Но това е за добро. Достигаме до консенсус.
Аз оставам тук в ляво.
Хей, Джон ...
И да знаеш ...
Ако я нараниш някак Саванах,
ще трябва да ти строша нещо.
Нещо на крака. Една от костите ти там.
- Съгласен съм. - Познавам баща и
и той ще очаква да кажа нещо от този род.
Това звучи по-вярно ако го чуеш от устата му.
- Звучи добре. - Звучи добре.
- Звъни, нали. - Не, не се обади.
- Звънна, наистина. - Не, не звънна, но благодаря.
- Наистина звънна. - Наистина ли?
- Лека нощ, Джон. - Лека нощ, Тим.
- Благодаря за разходката. - Разбира се, за нищо.
Татко, аз не ... Няма да ям.
Но направих лазаня.
Знам, че си направил лазаня, нали е неделя.
Може ли да ми дадеш колата си?
Благодаря.
Най-добрите морски дарове които съм яла през живота си.
- Знам, идвам тук през цялото време. - Наистина ли?
Сигурна ли си, че не искаш да идеш някъде на по-хубаво място?
По-хубаво? Не, тук е добре.
Добре.
Какво по дяволите правиш тук?
Хайде, Стив. Минаха 3 години.
- Не искам проблеми тук. - Аз няма да причиня никакви.
Обещавам.
Благодаря.
Какво стана там?
- Да, добре ... - Каква е историята му?
- Никаква история. - Никаква?
Той е един стар мой приятел.
Какво?
Баща ти разсърди ли се, че се прибра късно снощи?
Не, не е такъв човек, че да се разсърди.
- Какъв тип е тогава? - Ами ...
Тих човек?
- Може да бъде и по-лош, предполагам. - Мисля, че да.
- А майка ти? - Само ние двамата сме.
Сам ли те е отгледал?
Да.
- Защо ме питаш толква много за него? - От любопитство.
Любопитна съм да знам какъв си.
Искам да се запозная с баща ти.
Тази вечер.
Няма да изкопчиш много от него.
Така, че не го приемай твърде лично.
Здравей, татко.
Искам да се запознаеш с някой.
- Здравей. - Това е Саванах.
Удоволствие е да се запозная с вас, Г-н Tюре.
Той събира монети, това му харесва да прави.
Това е фантастично!
Има толкова много монети ... Кога сте започнали да ги събирате?
С помоща на Джон, всъщност.
Но на него не му харесва твърде много ...
- Трябва да тръгваме. - Каква монета е тази?
Това е Сакагавея, един катър.
- Искаш ли да видиш повече? - Разбира се! Ако не ви притеснява.
- Сложи тази ръкавица. - Благодаря.
Нещо интересно ... Това е сатирично.
Огромна е.
Уилям Дженингс Браян, Когато кандидатстваше за президент,
той си мислеше ... Не, не я обръщай.
Спомняш си, че той лансира Сребърната политика, нали?
МакКинли беше негов противник и каза ...
Виж, това е реалния размер.
И МакКинли каза, че ако Брайън бъде избран,
монетите ще се сечът в този размер.
- Това е невероятно. - Представяш ли си?
Да си ходиш с нея в джоба ...
- Това е много забавно. - Ще ти покажа още нещо.
Не можем да направим това сега, не можем да стоим цяла нощ.
Това е очарователно.
Те са подредени по цвят.
Забавлявах се днес.
Харесва ми баща ти.
Не трябва да си толкова твърд с него.
Той те обича. Можеш да го видиш, дори и да не го казва.
Чакай малко. Саванах ...
Тогава, мисля, че ще се видим скоро?
До скоро тогава.
Къде беше цял ден?
Бях заета.
Във ваканция си трябва да се наслаждаваш на плажа по цял ден.
А не да се занимаваш с незнам си какви работи...
Нека ти покажа нещо.
Урагана разруши дома на семейството което живя тук.
- Възстановяваш ли я? - Да.
Но не само аз.
Малко съм загрижен.
Защо?
Започвам да мисля, че може да си твърде добра за мен.
Не, аз не съм толкова добра.
Прекарваш цял ден работейки в полза на общество...
за благотворителна къща.
- През почивката ти. - Прав си, това е ...
доказателство за егоизъм да съм толкова щедра.
- Но сериозно, не пиеш ли? - Не.
- Не пушиш? - Не.
Вероятно и не спиш ...
Не съвсем.
- Трябва да има нещо, което да правиш. - Да.
Добре, няма ли да ми кажеш?
Псувам.
- Не. - Наистина.
- Така е. - Не те чух.
Това се дължи на факта, че просто е само в главата ми.
Много мръсни думи, за които си мисля постоянно.
Добре, тогава кажи една.
Не мога да кажа защото е вулгарно.
- Точно така. - Да.
- Добре. Така е честно. - Имам дефекти, Джон.
Повярвай ми, имам няколко.
- Ще видиш. - Надявам се.
Завърших цялата къща за три седмици.
Тук са стаите, на родителите и на децата.
Две момчета, на 7 и 9 години.
Хола и банята.
И тук е кухнята.
Това е най-хубавата стая, тъй като мама готви много вкусно.
Ще я направим много красива.
С бял теракот, плотове и фаянсови плочки ...
и се нуждае от един покрив!
- Ела тук. - Един покрив, ще бъде страхотно.
Ако останем тук няма да се намокрим.
това е единственото закрито място.
Ще останем тук за известно време.
От къде имаш този белег?
Този.
От един бой.
Преди пет години. Бях пиян ... Типът искаше да ме удари в очите.
Колко ужасно!
Защо? Не уцели.
Начинът по който хората се държат с теб,
и как се погрижи за онзи от ресторанта,
изглежда че ги е страх от теб.
Не се страхуват от мен.
Страхуват се от човека, който обикновенно бях.
И кой беше той?
Някой по-различен.
Кога се промени? Когато отиде в армията ли?
Да, частично.
А другата страна?
Още се опитва да се промени.
Значи, си бил лош човек?
И, може би, още си.
- Не ме плашиш, Джон. - Не?
Ти ме плашиш.
Не се тревожи за това.
Мислиш, че си в безопасност там?
Какво правиш тук?
- Ще пропуснем купона. - Ще се оправят и без мен.
Какво се е случило?
Защо си тук сама?
Аз умирам, Джон.
Какво?
Това не беше смешно.
Ще ми липсваш.
Лятото е почти към края.
- Свърши. - Да, да.
Утре тръгвам.
- Трябва да ходя на училище. - Е, и?
- А ти ... - Нищо.
Моята служба приключва след 12 месеца.
И ще се върна завинаги.
Много неща могат да се случат за 12 месеца, Джон.
Не мислиш ли, че знам това?
Знам това.
Но не ме е страх.
Обещавам ти...
Ще свърши по-бързо от колкото си мислиш.
Ще се върна завинаги.
Обещаваш ли?
Обещавам.
Мисля, че ще се върна преди да завършиш училище.
Ще бъда там когато си абсолвентка.
Мисля, че ще продължи малко по-дълго докато си взема дипломата.
Прекарах толкова много време с баща ти,
че сега искам да науча и децата.
- Не ми казвай. - Отне ми известно време да го реализирам.
Бях близо до Алън толкова дълго време...
Съжалявам, но какво общо има с баща ми?
Ами, има ...
едно обяснение за това е факта, че той е какъвто е.
Забрави това. Хайде.
- Не, не. - Хайде, да вървим.
Какво искаш да кажеш?
Израснах покрай едно дете аутист.
- Знам ... - Аутизъм?
Искаш да кажеш, че баща ми е като Алън?
Мислиш, че е един кретен?
Алън не е кретен, а е аутист.
Има повече форми на заболяването. И тези неща ...
Това ли е което си правила? Изучавала си баща ми?
- Как можеш да кажеш това? - Живях с него през целия си живот.
Аз живях през цялото време. Мислиш, че незнам какво е нормално?
Мислиш ли, че имам нужда от теб за да ми кажеш, че не е нормално?
Войниче, тръгваш толкова рано?
Вземи една бира.
- Ако я изпиеш, ще е по-добре. - Не искам да говорим.
Ела. Трябва да се успокоиш. Успокой се малко.
- Какво става със Саванах? - Остави ме на мира.
- Не не, какво се случи? - Махни си ръцете от мен.
Хайде, войниче, ... Какво се е случило?
Човече, какво правиш?
Джон!
Съжалявам.
Мисля, че не е в къщи.
Но нито не се е върнала на училище.
Обикновено минава да каже довиждане.
По дяволите, Тим ...
Човече, съжалявам.
Харесва ми.
Кара ме да изглеждам страшен.
Не знаех, че си ти зад мен.
Беше моя грешка.
Не знам какво си мислех да направя стоейки зад гърба на един човек толкова разстроен.
Ако я видиш ...
можеш ли да и предадеш едно съобщение от мен?
Да.
Кажи и, че съм минал от тук ...
и че ...
Искаш ли да го напишеш?
Да.
Ще направя всичко възможно да го получи.
Благодаря.
Здравей, татко.
Не знаех дали ще дойде още някой така че ...
Направих две.
- Не, аз ще го направя. - Разбрах.
Аз ще се погрижа.
- Чисти са. - Аз ще се погрижа.
Ето го.
Помисли какво искаш да ядеш утре.
Мога да го направя и следващата неделя.
Извини ме, татко.
Получих съобщението ти.
- Оцели точно където трябва. - Съжалявам.
Не, аз съжалявам.
- Съжалявам. - Много съжалявам.
Не съм искала да се чувстваш по този начин.
Не знам за какво говориш, не съм лекар.
Наблюдавах го днес.
Сериозно, не знам какво искам да кажа.
Не означава нищо, нали?
Връщам се в училище.
Искам да съм сигурена ...
Да си сигурена за какво?
Обещах нещо, нали?
Ти написа едно, така, че ти написах и аз.
Но не го чети сега, изчакай да си отида.
- Гладна ли си? - Да.
Баща ми е зготвил повече както винаги. Нали знаеш, неделя е.
Мога да остана за известно време.
Скъпи Джон,
две седмици заедно.
Толкова продължи.
Две седмици за да се влюбя в теб.
Сега ще бъдем разделени една година.
Но какво означава една година след две седмици прекарани заедно?
Много добре, татко. Трябва да вървя.
- Дръж се прилично, разбра ли? - Добре.
- Може да тръгваш. - Добре, чао.
Обеща ми нещо.
Обещание което ще спазя.
Просто искам още едно, ако ще сме разделени.
Казвай ми всичко.
Напиши ми всичко в едно писмо,
изпрати ми имейл.
Няма значение, искам да знам всичко.
Така винаги ще бъдем заедно, дори и тогава когато сме сами.
Така, когато най-малко очакваме ...
Ще те видя толкова скоро
Здрабейте, "момичета"?
Добре дошъл отново, Джон.
Добре дошъл. Хвърли един поглед на плана.
Как е Атлантик Сити, човече?
Нищо не съм му казвал. За пръв път го виждам.
Трябва да събираме багажа. Ще тръгнем по-рано.
Приятно прекарване.
Скъпа Саванах, обещавам.
Обещавам да те видя скоро. Обещавам да пиша постоянно.
Обещавам да ти казвам всичко.
Бъди търпелива. Скоро ще бъда там.
Бях изпратен на мисия.
Проблемът е, че не можем да ползваме пощата тук.
И нямаме достъп до интернет.
Така, че трябва да изпратя всичко по въздушната поща.
Можеш ли да вземеш това за мен?
- Не я губи, разбра ли? - Разбрах.
За съжаление, не мога да ти кажа къде сме.
Мога да ти кажа, че ми е мъчно за Америка ..
Липсата на нещо, като океана,
ме кара да ми е мъчно за Чарлстън.
И ме кара да ми липсваш.
Много се местихме.
Не в правилния ред.
Имаме един брой букви за да знаем в какъв ред да ги четем.
Тогава когато накрая пристигане, е добър деня.
А когато не стигне ...
Не е за мен. Също не.
и не е за мен. вече знаеш.
- Не е добър деня. - Нищо за теб.
Но аз знам, че ще бъде.
Знам.
Писмо номер 8. Скъпи Джон,
аз се върнах във фермата на родителите ми в края на седмицата.
Имат някакви гости ...
Мисля, че този кон ти отива.
Взех Алън на разходка с коня днес.
За първи път язди кон.
Чувал ли си, че конете могат да почувстват опасността,
или лошите неща?
Мисля, че и децата с аутизъм могат, така че...
Имах една идея.
Този сън.
Искам да открия център за почивка на деца с аутизъм.
Не съм виждал нещо подобно преди.
Едно място за разходка с коне и всичко което искаш.
Най-малко веднъж в живота няма да се притеснява за нищо.
Какво мислиш? Безумна мечта, нали?
Не, не е безумна. Това е добра мечта.
Крийд, Весела Коледа.
Джон ... Г-н Джон Tюри?
Писмо 7? Четох ли това?
Писмо номер 33.
Скъпа, Саванах, добрата новина е, че сме на друго място.
Но аз не мога да ти кажа къде.
Лошата новина е, че това място ме кара да ми е мъчно за другото място.
Но луната е пълна, което ме кара да си мисля за теб.
Защото знам, че независимо какво правя, или къде съм,
Луната ще е винаги същата по размер като тази видяна от теб ...
и от целият свят.
Скъпи Джон,
Много нощи съм спала далеч от теб,
питайки се дали още си там.
Но не и тази вечер.
Сега си тук с мен.
Посетих баща ти вчера.
Лятото свършва и исках да го видя преди да тръгна.
Надявам се нямаш нищо против.
Направих пай.
Вечеряхме заедно.
Беше неделя, ядохме лазаня.
Започнахме да говорим за монетите така, че тема за разговор не липсваше.
Това е отхвърлена монета в доста лошо състояние.
- Тя е безполезна за колекционерите. - Но не и за теб.
Не, не и за мен.
Коя е любимата ви монета?
От всички монети които имате, коя е любимата ви?
Имате ли такава?
Една Джеферсън от 1978.
Със сигурност е любимата ми.
Защо? Скъпо ли струва?
Много е скъпа, но не струва много.
Има цяла история зад гърба си.
Значи, се питаш Джон където и да си...
Каква е историята?
Скъпа, Саванах. Понеже ти обещах, ще ти кажа всичко.
Когато бях на 7 години си купих сладолед.
По път за вкъщи видях монета, която не изглеждаше нормално.
Не бях виждал нещо подобно.
Намери ли я момче?
Това е един катър.
- Какво е? - Един катър.
Една сгрешена монета. По някога стават грешки.
Много минават неволно.
Различни лица на монети. Много са открити.
Спомняш ли си онова с коня, за което говорихме?
Ще я купя. Ще ти дам 20 долара.
- Не, благодаря. - Е добре, баща ми я има.
Изчакай 1 минута.
Господи, остави да я погледам още малко.
Дяволите да ме вземат!
Знаеш ли какво е това?
Хвърли един поглед. Това е твоята монета.
Моят съвет? Като баща на баща?
Пази я. Дръж я в теб.
Дай я на твоето дете.
След това на детето на твоето дете и така нататък.
След 30, 40, 100 години
ще бъде по-скъпа от 10 000 долара. Обещавам ти.
Искаш ли да я запазиш?
- Благодаря. - Благодаря.
В началото ми хареса търсенето на монети, заедно с баща ми.
Най-после имах нещо, за което можехме да говорим.
Нещо което можехме да правим заедно.
Но той стана обсебен от това. Знаеш как е.
След това аз станах младеж и ти знаеш какъв съм.
Отиваме до Лостър, да търсим монети.
Повече няма да правя това.
Отиваш в края на всяка седмица.
Супер, развалено мляко.
Похарчил си всички пари за монети.
Купи един хладилник, който да работи.
В последствие спря да говори с мен за монети.
В този случай не остана нищо повече, за което да си говорим.
Значи, това е историята.
Толкова ми е мъчно за теб, че чак ме боли.
Извинявай.
Момчета, така стоят нещата.
Искам разрешение да се върнем, господине.
И аз искам разрешение, господине.
Разрешение да се върнем.
Разрешение да се върнем, сър.
Разрешение да се върнем.
Слушайте. Имаме нужда от цялото сътрудничество до неделя.
Преди да побързаме, можем да си идем за уикенда.
Имам жена и дете, за които трябва да мисля.
- Никой не иска да останете. - Да, поискахте.
Това е моят екип. Където отивате вие, там отивам и аз.
Ако отиде един, тогава отиваме всички.
Ако искате да продължим до понеделник, ще го направим.
Заедно.
Хайде, човече. Ще започнем след един час, готов ли си?
- Готов? Ще бъде супер. - Не мога да ида.
- Какво говориш? - Няма да ида в Чарлстън.
- Ще ходиш в Чарлстън? - Да.
Ти си луд. Само два дни са.
Имаш само 18 часа.
Има повече отколкото днес.
Не зная кога ще стигна там, така че ще трябва да тръгвам.
Мога ли да те убедя да размислиш?
Джон!
Сигурна ли си, че каза това? Иска ли да отиде?
Мисля, че да.
- Не беше достатъчно сигурен. - Сигурно.
Татко!
Какво правиш там?
Погледни се. Елегантен.
Идваш ли с нас?
Моля те.
Моите родители са нетърпеливи да се запознаят г-н Тюре.
Гладен ли си?
Направих дроб.
Зная, че си направил дроб, днес е събота.
- Искаш ли да го вземем с нас? - Да, можем да го вземем.
Можем?
Ще го пакетирам.
Съжалявам, но...
Можеш ли да спреш колата? Трябва да се върна.
- Забрави ли нещо? - Спри колата, моля те.
- Забрави ли нещо? - Трябва да излезна от колата.
Добре. Успокой се, добре?
Мисля, че не мога да направя това.
- Няма нищо. - Трябва да излезна, моля те.
- Добре, спирам колата. - Ще спра в дясно.
Всичко е наред.
Трябва да излезна.
Добре ли сте, г-н Тюре?
- Всичко наред ли е? - Съжалявам.
Ще ви чакаме в колата, става ли?
Естествено.
- Съжалявам. - Няма проблем.
Можем да останем.
Можем да останем, ще идем до година.
Татко, имам само една нощ.
Трябва да се върна, разбираш ли?
Вие двамата трябва да отидете.
Хей.
Той опита. Най-малкото опита.
Моето момиче!
- Мамо, той е Джон. - Чувствам, че те познавам вече.
- Баща ти не дойде ли? - Не, госпожо.
Няма проблем.
Радвам се, че успя да дойдеш.
Всичко това, което се случва, мисля, че трябва да бъдем заедно.
Вече е под върпос. Мисля, че е готов.
Информацията е добра. Беше добра тренировка.
Напълно съм подготвен.
Вече го обичам.
Г-жо Къртис, Саванах.
Джон, радвам се да те видя отново.
Знаеш ли какво? Изглежда имаш нужда от питие.
- Аз ще ти донеса. - Да, благодаря.
- Какво прави тук? - Поканих го и него.
Живее на близо.
Сега живее тук?
Не е толкова зле.
Вземи.
Това е само уиски, няма да те убие.
Връщам се веднага.
Мисля, че започнах с левия...
Искам да ти се извиня, за начина по който се държах преди.
Ако знаех че Саванах, ще остане с теб,
нямаше да се отнасям така.
Сериозно, много съжалявам.
- Абсолютно коректно. - Трябва да тръгвам, така че...
Забавлявай се.
- Значи ти си? - Да.
Не трябва да играеш ролята на лошия баща.
Имам да нося тежестта скъпа.
Твоят приятел трябва да разбере тези неща.
Имате право. Радвам се г-н Къртис.
Тим, подчерта достатъчно добре, че не трябва да нараня вашата дъщеря.
Беше много убедителен. Мисля че предизвиках голям сблъсък.
- Наздраве, радвам се, че си разбрал. - Благодаря ви господине.
- Били дойде. - Виж? Най-страхотния баща.
- Радвам се да те видя, Джон. - Какво правиш, Тим?
- Тим, какво правиш? - Добре съм.
Не видях жена ти, тук ли е?
Не, на почивка е.
- Ще и изпратя твоите поздравления. - Моля те.
Алан, спомняш ли си за какво говорехме?
- Друга ваканция? - Да.
Алан не пита ли за нея?
А да, пита. Но не зная какво да му кажа.
Виж, не съм баща.
Така, че не съм в позиция, да предлагам съвети.
Като дете се събуждах всеки ден
очаквайки, че това ще е деня, в който майка ми ще се върне обратно.
Чаках това 15 години.
Зная колко болезнено беше това за моят баща...
Кажи му истината.
Щеше да ме спаси от това тежко чакане.
Разбираш ли?
Добре, мисля, че най-лошото нещо, което можеш да кажеш за баща си,
е, че той се е опитал да те предпази прекалено много.
Трябва да е бил един страхотен баща.
Извинете ме. Ти ли си Джон?
- Джон на Саливах. - Да, господине.
Искам да ти благодаря за това, което правиш.
Ние се молим за теб.
Мисля, че това което се случва, ще приключи скоро,
така, че да може да се върнеш вкъщи.
Ще приключи скоро.
Афганистан е само началото.
Знаеш ли, има право?
Скоро, те ще поискат пак да се запишете,
след това ще започнете да питате, без да получавате отговори.
Нямаме нужда да правим това, г-не.
И със сигурност, мисля че няма да бъде необходимо.
Какво искаш да кажеш с това "ние"?
Саванах...
Такъв реалист отведнъж?
Има нещо, за което трябва да говорим.
Още две години, Джон.
Вече си се записал официално ли?
Не.
Но си решил да го направиш?
Не мога да изкажа мнение? Моето мнение не е ли от значение?
- Не разбираш ... - Не ми казвай че не разбираш.
Остави ме на мира, Джон.
Моля те.
Какво...
Какво искаш от мен, Саванах? Искам да кажа...
Кажи ми какво искаш, защото...
Искаш да се откажа ли?
Това ли е?
Не зная как стигнах до тук.
Не зная какво се случи.
Събудих се и тази сграда се срутваше...
Имахме планове.
Но вече нямам. Не зная какво да правя.
Не зная какво да правя! Зная само, че искам да остана тук.
Искам да остана тук с теб, колкото се може повече.
Ти си единственото нещо, което има значение за мен.
Опитах се да намеря правилния път, но не зная кой е.
Нямам никаква идея как да стигна до него.
И това е защото имам нужда от теб, за да ми кажеш.
Имам нужда от теб да ми кажеш?
Моля те, кажи ми всичко, което трябва да направя.
Искам да дойдеш с мен.
Здравей, татко.
Благодаря. Благодаря, че дойде.
Е добре...
Мислиш ли, че ще ти е добре сам този път?
Да, защо не?
Мисля, че трябва да тръвам.
Пази се.
Стигнах до тук...
Добре сме, нали? Нищо не се е променило.
Стой на страна от проблемите.
Естествено.
Ще се видим скоро, товава?
До скоро.
Добре дошли момчета. Хубав ли беше края на седмицата?
Можеше да продължи повече, обаче...
получихте ли това, което искахте.
Е добре, тогава?
Заедно ли сме?
Добре.
Ще подготвя хартийте.
Благодаря ви, сър.
Мирише доста добре, нали?
Давай, хайде, хайде!
Юни
Септември
Декември
- Емайл? - Днес, нямам нищо за теб.
Момчета, виждали ли сте Джон, тук ли е някъде?
Хей, Джон.
- Имам писмо за теб. - Наистина ли?
Това е всичко за днес.
Скъпи Джон,
зная, че мина дълго време откакто, не съм ти писала.
Гледам белият лист от близо два часа.
За да бъда честна,
го гледам от два месеца.
Моля да ме извиниш, за това което ще кажа,
и искам да знаеш, че е най-тежкият момент, през който съм минавала някога.
Моят живот без теб, се промени много...
Имаш ли нужда от помощ, човече?
Искаш ли да поговорим за това?
Няма за какво да говорим.
Намерила си е друг.
Имаш ли представа кой?
Не ми каза.
Но си представям кой може да бъде.
Виж човече, такива неща се случват.
Ще я спечелиш отново.
- След като се върнеш вкъщи... - Не, вече са се сгодили.
Исусе.
Съжалявам човече.
Кажи ми, ако мога да ти помогна.
Виждате ли това? Не трябва да правите нищо.
Те не си показват краката. Не можем да им видим лицата.
Когато се върна в САЩ. Мисля да си взема една.
Какво казва?
Говориш ли турски, какво казва?
Не зная.
Някой войник, знае ли някакъв език.
Аз говоря полски, и такива работи.
Колко езика говорите?
- Добра работа човече. - Къде си тръгнал?
Някой трябва да разбере какво казва.
Назад.
- Добре ли си? - Да, а ти?
Имаме ранен войник! Нуудълс, ще се оправиш, човече.
Прието! Повален войник!
Видя ли нещо?
Намерих това, с което са те уцелили.
Никога не съм бил толкова щастлив, за парче плат.
Джон!
Погледни ме! Ще се оправиш, няма нищо.
Остани буден, става ли? Погледни ме в очите!
Дръж си очите отворени, разбираш ли?
Отвори очи. Погледни ме!
Джеймс!
Добре дошли отново, сержант Тюре.
Почивай си.
Ти си в една болница, в Германия.
Ще се оправиш.
Тюре, изглеждаш добре, човече.
Благодаря ви, сър.
Просто исках да ви кажа, че искам да остана.
Да останеш? Теб те няма от три месеца.
Впечатлен съм, но не съм прост.
Върви си вкъщи, Джон. Вземи си почивка.
Седни.
Виж, ще бъдеш прехвърлен.
Това няма нищо общо с това което се случи.
Благодарение на мен като капитан приключи тук.
Ще се върна във Форт Браг.
Мъчно ми е за семейството ми.
Това е добре, сър.
Бери и Диана също ще напуснат.
- И имаш по-малко от 4 месеца ... - Искам да ми бъде удължен престоя.
Войната свърши, Джон.
Служи много добре на страна.
Искам да направя кариера от това.
Не мога да те накарам да се откажеш, нали?
База на Специалните части Катар, 2007
Къде мислиш, че отиваме сега?
Не знам, човече, Не знам къде ни пращат.
В действителност, ще те изпратим обратно в САЩ, Джон.
Съжалявам, току що получих новините.
Той е в съзнание, но не разбира.
Едва реагира.
Много ми е трудно да ви кажа колко е сериозно
защото не знаем от колко време е бил там, преди да бъде намерен.
Ако бях там, ако го бях намерил по-рано,
мисля, че щеше да прави разлика?
Съмнявам се.
Здравей, татко. Защо е ...
Извинете ме, защо баща ми е тук?
Добре ли си? Как си?
Аз ...
Няма нищо, но аз написах нещо за теб.
Не го чети сега. Остави ме да си тръгна.
Защо не го прочетеш тогава когато не съм тук?
Знаеш ли какво? Остави. Ще го прочета аз за теб.
Скъпи татко, има нещо, което искам да ти кажа.
Помниш ли преди няколко години, когато бях прострелян?
Искаш ли да знаеш първото нещо, което ми дойде на ум,
преди да припадна?
Монети.
Изведнъж, пак бях на осем години,
и бях в банката на Съединените щати.
Слушах един гид, който обясняваше начина по който монетите са направени.
Как са нарязани в метална чиния, облицовани и нарязани.
Как са щанцовани и изчистени.
И как всички монети са проверени една по една,
за да няма нито една, с най-малкия дефект.
Помниш ли това, татко? Екскурзията във Филаделфия?
Това ми мина през ума.
Аз съм монета на армията.
Бях създаден през 1980.
Бях отрязан от парче метал.
Бях запечатан и изчистен.
И ръбовете ми бяха облицовани и нарязани.
А сега имам две дупки в мен.
Не съм вече в перфектна форма.
Беше точно това, което липсваше, нали?
Едно единствено нещо искам да ти кажа.
След като бях прострелян, точно преди да припадна,
искаш ли да знаеш, последното нещо, което ми мина през ума?
Обичам те.
Това беше последното нещо, което си...
Извинявай, не искам да те гоня,
но имаме друга служба.
Джон.
Какво те води вкъщи?
Става въпрос за баща ми.
Как се чувства?
Той...
Много съжалявам.
Искаше ми се да зная.
Всичко е наред.
Нямаше да направиш разлика.
Много съжалявам. Той беше добър човек.
Направи го в края на крайщата, нали?
Това е Camp Horse Sense.
Не, не можах.
Опитах.
Продължи само едно лято, родителите ми го направиха.
Разходите се повишиха.
Искаш ли да влезнеш?
Сама съм.
Кога трябва да се върнеш?
Веднага след като разреша нещата с баща ми.
- Женен ли си? - Не.
Но, трябва да е достатъчно уникална.
Можеш да му кажеш "авантюра".
Толкова е хубаво, че те виждам. Тук, и жив.
Една минутка, съжалявам.
Ало?
Привет.
Не, добре съм.
Добре и Джон е тук.
Джон Тюре.
Да, зная.
Добре, дори повече. Ще стигна след 20 минути.
И аз те обичам. Чао.
Иска да те види.
Какво?
Тим ли е?
Когато беше диагностициран, той беше оптимист.
Не ме интересуваше, а само Алан. Беше уморително за него.
Само когато ракът стигна в крайна фаза, разбрах.
Голяма промяна.
Какъв вид рак?
На лимфните възли.
Той се измори да стои постоянно в болници и си прекарва най-много времето тук,
понякога с Алан.
- Мога ли да си купя паста? - Алан...
- Джон. - Здравей, Джон.
Здравей Алан, пораснал си.
Какво правиш?
- Отивам да купя пасти. - Това е добра идея.
- Можем да си поговорим. - Хайде, Алан.
Мисля, че трябва да ме набиеш, нали така?
Не мога да го направя тук, нали?
Всичко беше, част от един абсурден план.
План за борба.
Обичам я.
Всичко, което се случи преди, изчезна сега.
Замина.
Исках да ти кажа това.
И много съжалявам.
Много съжалявам, че се случи тогава, когато беше далеч.
Но сега зная, че ще има някой, който ще има грижа за Алан.
Завинаги ще бъде в добри ръце.
Тя още те обича, знаеш ли?
Толкова е очевидно, вижда се на лицето й.
Не зная дали има някакво значение...
Тя никога не ме е гледала по такъв начин, както гледа теб.
Трябва да знаеш това.
Внимавай, Алан!
Още обича конете, нали?
Да, ще остане там, допреди да си легне.
Трябва да го изкараме от болницата.
Трябва да си дойде вкъщи.
Една Тексаска компания има един експериментален медикамент,
който може да му помогне.
Но разбира се, здравната му осигуровка, не покрива това.
Моите родители продадоха къщата на плажа, преди една година.
Това беше благословия.
Имаме някои събития, с благотворителна цел.
Но никога не съм си представяла, че ще приключи скоро.
Остани още малко?
Значи, сега пиеш?
Само една чаша или две на вечеря.
Тим ме напи, преди няколко години.
Защо ме гледаш по този начин?
Как така?
Как те гледам?
Различно.
Не зная как искаш да те гледам.
Изглеждаш различно.
Не зная...
Не зная, защо дойдох тук.
Какво ще правим?
Ще седнем и ще хапнем
и никой няма да казва нищо.
Какво искаш да кажа? За какво искаш да говорим?
Защо не ме извика?
Защо?
Искам да кажа, че не заслужавах ли дори едно обяснение...
А само едно писмо?
Можеше да ми звъннеш,
да ми дадеш шанс, да те накарам, да размислиш.
Не мисля че ми дължиш това?
- Не можех... - Не?
Толкова много държеше на мен, че не можа да ми се обадиш?
Защо?
Защото не можех.
- Дай ми една причина! - Не можех.
Искам един отговор!
Ако чуех твоя глас, щях да размисля.
Това ли е, което искаше да чуеш, Джон? За това ли дойде?
Мислиш, че за тебе беше тежко и лесно за мен да бъда тук, без теб?
Знаеш ли че всеки ден беше борба за живота ми, да бъда тук без теб?
Тим беше болен и имаше нужда от мен.
Имаше нужда от мен, да му помогна с Алан, за всичко...
Бях сама и нямах никаква представа какво да правя.
Не съм го планирала.
Не знаех какво ще се случи с мен.
Но се случи.
Не мислиш ли, че опитах?
Хиляди пъти вдигах телефона, опитвайки се да ти звънна.
Мислиш ли, че исках да застана пред лицето ти, в това положение?
Нямах друг избор.
Зная.
Запазих всички.
Толкова много места.
Мисля че жълтият плик е от Африка.
Така ли?
Аз дори имам първото писмо.
ОБИЧАМ ТЕ, ДЖОН.
На фактрурата за водата на Тим.
- Много съжалявам. - Няма проблем.
Надявам се, че имаш повече.
Трябва да тръгвам.
Ще се видим скоро, нали?
Кажи го обратно.
Аз казвам, а ти отговаряш.
Помниш ли?
Джон...
Просто го кажи.
Довиждане, Саванах.
Мисля, че не си спомняте за мен,
но със сигурност, познавате баща ми, Бил Тюре.
Да, разбира се, че го познавам.
Не съм го виждал отдавна. Какво прави?
Умря скоро.
Много съжалявам.
Предложихте да купите колекцията му от монети, спомняте ли си?
Абсолютно. И то не веднъж.
Колко мислите, че струва?
Такава голяма колекция? Не зная, не съм виждал такава.
Виж, аз просто...
Имам едно условие.
Трябва да останат заедно.
Продай ги всичките заедно или ги остави за теб.
Но трябва да останат заедно.
Сигурен ли сте, че искате да ми ги продадете тези монети?
Да, сър.
Всички, с изключение на една.
Ако е ези - ние, ако е тура - вие.
- Падна се ези. - Правилно, да тръгваме.
Сержант.
Благодаря.
Скъпи Джон,
минаха пет години, откакто написах едно писмо с молив на хартия.
Но сега мисля, да го напиша
за това, което се случи, след като се срещнахме последния път.
Няколко седмици по-късно, след като беше тук,
Тим получи анонимно дарение.
Дарение, което му позволи да покрие това, което осигуровката не можеше.
Време.
Време е да се върне вкъщи.
Време прекарано със сина си.
Времето да си вземем сбогом.
И с времето научих,
че двете седмици прекарани с теб,
или последните два месеца, прекарани с него,
в един момент, свършва времето.
Нямам никаква идея, къде си там в света, Джон.
Но зная, че загубих правото, да знам преди много време.
Няма значение, колко години минаха или колко ще минат...
Зная, че едно единствено нещо, ще бъде истина, както винаги.
Че ще се видим скоро.